SCHMIDT TÖRTÉNETE
BOLDOG NYUGDÍJAS ÉVEKET, WARREN SCHMIDT!
1969─ES NEBRASKAl BAJNOK ÖKREINK
A magam részéről mint utódod csak annyit mondanék, Warren:
fel akarok nőni hozzád.
A jelenlévők arcát látva, s a véleményüket ismerve,
még törpének érzem magam.
Nemrég költöztünk ide Des Moines─ból
feleségemmel, Pattyvel és 14 hónapos lányunkkal, Kimberlyvel.
Meleg fogadtatásra leltünk.
Te, Warren, épp oly meleg fogadtatásra számíthatsz,
ha ellátogatsz az irodába.
Sőt, amint már említettem neked,
lennének is kérdéseim a különböző termékeinkről,
például a bevezetendő új rugalmas életbiztosításról.
És...
No, de hagyjuk. Rád emelem poharam!
Warrenre!
Warren,
feltűnt, hogy sorban túrnak ki minket a zöldfülű mitugrászok?
Ez valami összeesküvés.
Amikor én megismertem Warrent,
a jelenlévők többsége még a világon se volt.
A mi barátságunk a régi időkre nyúlik vissza,
a Woodman cég hajdani hőskorára. No, de kit érdekel ez ma már?
Én bizony tudom, milyen nyugdíjba vonulni.
És csak annyit akarok mondani,
jó hangosan, hogy ezek az ifjú titánok is hallják,
hogy az a sok ajándék ott
kutyagumit se ér.
Ez a vacsora kutyagumit se ér.
A nyugdíj, amit kapunk, kutyagumit se ér.
Ezek mind mellékes dolgok,
és kutyagumit se érnek.
Ami ér valamit... Ami valóban ér valamit, Warren,
az a tudat, hogy értelmes dolgoknak szentelted az életed.
Hogy eredményesen dolgoztál egy megbecsült cégnek,
bizony, az ország egyik legelismertebb biztosítójának.
Hogy derék családapa voltál, berendeztél egy szép otthont,
kivívtad a közösség tiszteletét,
és őszinte, örök barátságokat kötöttél.
Ha az ember pályája végén visszatekintve
azt mondja: "Készen vagyok. Elvégeztem a dolgom",
akkor büszkén vonulhat vissza,
és olyan gazdagságot nyer, ami több az anyagi jólétnél.
Azt ajánlom nektek, jelenlévő fiatalok,
jól nézzétek meg őt, ezt a dúsgazdag embert!
Köszönöm.
Bravó, öregfiú!
Mindjárt jövök.
─ Jó estét. ─ Egy Vodka Gimletet kérek. ─ Azonnal.
Szia!
Ebben a pillanatban léptünk be az ajtón.
Igen, itt van. Adom.
Gyere, Warren, beszélj Jeannie─vel.
Jeannie? Hogy vagy?
Kitűnően. Nagyon szép este volt.
Tudom, és ne is rágd magad miatta.
Van most fontosabb dolgod is.
Igen, tudom, de úgyis látjuk egymást nemsokára nálatok.
Mit?
Ja, hogy megkaptam─e a köntöst. lgen.
Nagyon értékes ajándék. Túlságosan is értékes.
Kettőtöktől Randallel? Értem.
Hát akkor mindkettőtöknek köszönöm.
Lesz elég alkalmam használni.
Hát persze.
Rendben.
Igen. Szia!
─ Megköszönted Randallnek? ─ Igen.
És mit mondott?
─ Csak üzentem neki. ─ Nem neki mondtad, hogy köszönöd?
─ Nem. ─ Miért?
─ Vele nem beszéltem. ─ Miért nem?
Nem tudom. Jeannie nem adta őt.
Kérned kellett volna őt. Ezek gesztusok.
Alig ismered őt, pedig a leendő vejed.
─ Épp eleget tudok róla. ─ Több bizalmat kellene mutatnod.
─ Jó parti a lányunknak. ─ Az.
Téged se tartott sokra eleinte az apám.
Nem.
Hova igyekszik, uram?
Szívesen elviszem.
Meglepetés!
Arra gondoltam, reggelizzünk ma itt. Próbáljuk ki, milyen lesz.
Remek.
─ Jó móka, ugye? ─ Igen,
majdnem olyan, mintha úton lennénk.
Sok szép napot fogunk ebben a kocsiban tölteni.
Bizony.
Életünk új fejezetére!
Nem mintha nem próbálta volna.
A barátom megőrül érted. Megfojtana, ha összejönnénk.
Szóval mindketten belém estetek?
Párbajozzatok értem! Legyen a győztesé a nyeremény!
Az előző nyeremény─pulykát se hevertem még ki.
Ne menj még!
Az a fiú rólad álmodik. Arról, hogy veled él valahol vidéken.
Vidéken? Azaz...
A 3 perces csípő─comb─tompor program...
De aki csak sajnálni tudja őket...
Beletesszük a felszeletelt húst. Lehet villával is, de...
Angela Lansbury vagyok, és a segítőkész emberekhez szólok.
Világszerte, a legszegényebb országokban
működik egy szervezet, a Childreach,
amely valóban megkönnyíti a nélkülöző gyermekek életét.
Havi 22 dolláros, azaz napi 72 centes adománnyal
ön a Childreach szponzora lehet.
Személyesen segíthet egy távol élő, nehéz sorsú gyermeken,
mi több, a gyermek családján, szűkebb környezetén is.
Gondoljon bele! Havi 22 dollár,
és egy ilyen kislány elkerüli,
hogy vérhast kapjon a fertőzött víztől.
Egy ilyen kisgyermek iskolába járhat, tanulhat, felnőhet.
Örülök, hogy meghallgatott. Az a kérdés,
hogy ezek után cselekszik─e.
A sajnálat, a rossz lelkiismeret nem elég. A Childreach a válasz.
Segítsen egy nélkülöző gyermeken, családon, közösségen.
Nagyon örülök, hogy örül.
Igen.
Nem, nem, ez azért túlzás.
Ez nem csak az én érdemem. Jaj, nem,
használtam számológépet.
Ez a jelszavam.
Rendben. A viszonthallásra.
Hát eljöttél! Hogy vagy, kedves elődöm?
Megvagyok, megvagyok.
─ És te? ─ Soha rosszabbul.
─ Látom, berendezkedtél. ─ Be bizony.
─ Halljuk, mi szél hozott? ─ Csak erre jártam.
Gondoltam, beugrom megnézni, mit kontárkodsz itt össze.
Zajlik az élet, megy a munka.
Gondoltam, talán van még kérdésed
a 9─12 évesek elhalálozási kockázatának új modelljeiről.
Tudom, leegyszerűsítettnek tűnnek...
Azt hiszem, átlátom a dolgot.
Profi módon adtad át a stafétát. Nagyon profi módon.
─ Olajozottan forog a kerék. ─ Tudod, tartottam tőle,
hogy elsikkadt ez vagy az a sok dolog közül, amit átbeszéltünk.
Ez a gondolat nem hagyott nyugodni.
Nem.
Nem ruletten nyertem a diplomámat.
─ Persze. ─ Bizony.
De ha bármi zűr lesz, rögtön rád csörgök.
─ Úgy vigyázz! ─ Jól van.
Ajaj, értekezletre kell mennem. Lejössz velem a lifttel?
Igen.
Remek. Örülök, hogy bejöttél. Jól nézel ki.
─ Köszönöm. ─ Gyúrni jársz?
Szia.
─ Milyen volt az irodában? ─ Jó.
Még jó, hogy bementem. ltt─ott még be kellett segítenem neki.
Örülök, hogy bementél.
Támogatói útmutató
Hogyan érintkezhet a gyermekkel?
Név: Ndugu Umbo. Ország: Tanzánia. Neme: fiú. Kora: 6 év.
Ha óhajtja, mellékeljen az adományhoz egy levelet Ndugunak.
...Levelet Ndugunak. Írjon magáról...
Kedves Ndugu!
Warren R. Schmidt vagyok,
az új patronáló apád.
Azt mondja, írjak magamról...
Na jó.
A nebraskai Omahában lakom.
Harry bátyám a virginiai Roanoke─ben él
a feleségével, Estelle─lel.
Harry cukorbeteg, 2 éve amputálták az egyik lábát.
Én 66 éves vagyok.
Nemrég mentem nyugdíjba; előtte alelnök─helyettes voltam
a Woodmen Biztosítótársaságnál.
És a fenébe is, a helyemre beültettek egy kölyköt, aki...
Jó, van némi fogalma a munkánk elméletéről,
be tud írni számokat a komputerbe,
de lerí róla, hogy halvány fogalma sincs
a kockázatbecslés gyakorlatáról.
Se egy osztály vezetéséről. Nagyképű kis senki!
De hagyjuk. 66 év ─ gyerekfejjel biztos nagyon öregnek tartasz.
Bevallom, én is annak tartom magam.
Ha a tükörbe nézek, és látom a ráncokat a szemem körül,
ha látom a megereszkedett tokámat, a szőrt a fülemben
meg a visszereket a bokámon, el se hiszem, hogy ez én vagyok.
A LEENDŐ VEZETŐK KLUBJA ─ Azt hittem magamról gyerekkoromban,
hogy a sors azt akarja, hogy nagy ember legyek.
Nem olyan nagy, mint például Henry Ford vagy Walt Disney,
csak amolyan közepesen jelentős személyiség.
Gazdaságtant és statisztikát végeztem,
és saját céget akartam, amit nagyvállalattá fejleszthetek,
amit tőzsdére vihetek, amivel felkerülhetek az 500─as listára.
Olyan ember akartam lenni, akiről írnak az újságok.
De sajnos...
SCHMIDT AZ ÚJ ALELNÖK─HELYETTES ─ ...nem jött össze.
Hangsúlyozom, remek állásom volt a Woodmennél,
és eltartottam egy családot.
Az ő anyagi biztonságukat nem tehettem kockára.
Helen...
─ ő a feleségem ─ nem is engedte volna.
És a családom? ─ kérdezheted.
A feleségem és a lányom?
Nem elég a büszke elégedettség, amit rájuk gondolva érzek?
Helennel 42 éve vagyunk házasok.
Az utóbbi időben minden éjjel
azon kapom magam, hogy felteszem a kérdést:
Ki ez a vénasszony, és mit keres a házamban?
Miért van az, hogy minden szokása az idegeimre megy?
Az, hogy előkotorja a kulcsot, mikor még nem is látja a kocsit.
Az, hogy mindenféle kacatot gyűjt, azokra herdálja a pénzt.
Hogy kidobja a tökéletes ételt, csak mert lejárt a szavatossága.
És megszállottan, megszállottan vonzódik az új éttermekhez.
Tengeri svédasztal. Menjünk el vasárnap.
Hogy mindig belém fojtja a szót.
Őket ültette le, pedig később jöttek.
─ De... ─ Persze mindegy...
Utálom, ahogy leül,
és utálom a szagát.
Évek óta arra kényszerít, hogy ülve vizeljek.
Hiába ígértem, hogy fel─, aztán lehajtom a deszkát,
ez nem volt elég neki. Nem.
Viszont itt van nekem Jeannie.
Az egyetlen gyerekünk. Szeretne téged.
Imádja az idegen nyelveket,
kultúrákat stb. Nagyon jól ment neki a német.
Nekem ő mindig az én kicsi lányom marad.
Denverbe költözött, úgyhogy most ritkábban látjuk egymást.
Persze pár hetenként beszélünk telefonon,
és ünnepekkor néha hazajön, de ritkábban, mint szeretnénk.
Némiképp felelős beosztást tölt be
valami komputeres cégnél,
így hát nehezen tud elszabadulni.
Nemrég megvolt az eljegyzése is,
úgyhogy ezentúl, gondolom, még ritkábban látjuk.
VÍZÁGYAK ÉS MÁS ─ A vőlegénye egy bizonyos Randall Hertzel.
Eladóként dolgozik valahol.
Jeannie már nem a legfiatalabb, de szerintem
jobbat is találhatott volna.
─ Hogy vannak? ─ Nem partner az a pasas.
Mármint az én kislányomnak.
Megyek és feladom ezt a levelet.
Csak fecsegek itt összevissza,
te meg sietnél beváltani a csekket,
hogy ennivalót vegyél magadnak.
Csak lazán, fiam, és sok sikert az életben.
Szeretve üdvözöl
Warren Schmidt.
Drágám!
─ Megyek a postára. Kell valami? ─ Nem.
Ne kóricálj!
Elolvastam egyet─mást a témáról.
Megnéztem néhány videót is.
Rémes, hogy a liberálisok és a média
még mindig azt hirdetik, hogy minden jóban van valami rossz.
Mit adhatok?
Vaníliafagylaltot kérek bekeverve.
─ Mit kér bele? ─ Egy kis...
mogyoróvajas cukrot és valamilyen csokis tésztát.
Mekkora legyen?
Közepes.
Helen?
Mi történt? Drágám!
Térj magadhoz!
Édes istenem!
Mindenekelőtt tájékoztatnám néhány költségtételről.
Különféle tételeink vannak, és azokon belül kategóriák.
A szolgáltatások, a balzsamozás, az elhunyt előkészítése
összesen körülbelül 1550 dolláros költséget jelent.
Terembér, eszközök, ravatalozás, gyászszertartás...
Temetői költségek terén úgy 1500 dollárral kell számolnunk.
Meg kell említeni a koporsót is, ami legfeljebb 2700 dollár.
Az autóhasználat komplett költsége 430 dollár körül lesz.
Van esetleg kérdése?
És ha magam vezetek?
Beszélnünk kell az indulatról. Az indulat természetes dolog.
Isten nem sértődik meg, ha haragszunk rá.
9 évvel ezelőtt...
Jól vagy, kicsim?
Mert senki sem hal meg önmagának.
Mert ha élünk, az Úrnak élünk;
ha meghalunk, az Úrnak halunk meg.
Nagyon fog hiányozni.
Páratlan asszony volt. Kedves,
─ meleg szívű, csodálatos... ─ Hát igen. Igen.
Imádkozunk érted. Ha bármiben segíthetünk, telefonálj.
─ Rendben. ─ De komolyan. ─ Jó. ─ Jól van.
─ El se tudom hinni, Warren. ─ Hát igen. Igen.
Olyan...
fiatal volt.
És annyira...
Hát igen, Ray. Köszönöm.
Őszinte jó barát vagy, Ray.
─ Vigyázz magadra, Warren. ─ Vigyázok. Te is, Ray.
─ Köszönök mindent. ─ Nincs mit. ─ Keressük egymást.
Kedves, hogy ennyi ételt hoztak.
Sok hideg sültet.
Sok maradék lesz.
Jaj, apa!
Tudom, Jeannie.
Tudom.
Egészen kivételes asszony volt.
Nagyon fog hiányozni nekem. Már most hiányzik.
Mint mindannyiunknak.
Igyunk az emlékére!
Helenre.
Akiből csak egy volt.
Csak egy.
Helen,
szeretünk téged, és mindig hiányozni fogsz nekünk.
VISZONTLÁTJUK ŐT
Hogy vagy? Minden rendben?
─ Igen. ─ Biztos?
Igen.
Nagyon nehéz lehet.
Mint amikor a nénikém meghalt.
Lidérces volt. Július 4─én ment el.
Sose felejtem el.
Nézd, tudom, hogy ez nem a legalkalmasabb pillanat,
de mielőtt elmegyünk, felejtsd el egy percre ezt az őrületet.
Fontos dologról akarok beszélni veled.
Miről?
Egy befektetési lehetőségről. Nagyon érdekes dolog.
Szeretném, ha együtt beszállnánk.
Nem piramisjáték. Sokan azt hiszik, hogy piramisjáték.
De nem az. Szinte garantált a 100,
sőt 200%─os haszon egyetlen év alatt.
Nem fogok életem végéig vízágyat árulni. Nagy terveim vannak.
Nem volt alkalmunk beszélni róla,
de van üzleti érzékem. Járok tanfolyamra, képzem magam...
─ Majonézt vagy mustárt? ─ Mindkettőt.
Enyhén pirítsd meg a kenyeret. Nem szeretem nagyon megpirítva.
Grillfűszeres chipset is kérek.
Nem natúrt, az édesanyádé. Az enyém a grillfűszeres.
A natúrt el is vihetitek Randallel.
Itt csak tönkremegy. Én nem eszem.
Egyétek meg a repülőn!
Jó.
Örülök neked.
Nagy kár, hogy ilyen hamar el kell menned.
Nem vehetsz ki még pár napot?
Felhívhatnád a munkahelyedet. Biztos megértenék.
Ejnye,
hát ki fog vigyázni rám?
─ Tessék, a szendvicsed. ─ Csodálatos.
Pazar.
A helyzet az, apa, hogy ezentúl magadnak kell ellátnod magadat.
Tudom, tudom.
─ Felvehetnél bejárónőt. ─ Bejárónőt?
Ugyan, dehogy. Megleszek én. Nem költöm ilyesmire a pénzt.
Akkor csak néhány hétre, amíg kihevered a dolgot.
Épp ezért kértelek, hogy maradj itt segíteni.
Mondtam, hogy szívesen maradnék, de nem lehet.
Millió dolgom van.
Ha kapnék is szabadságot,
az esküvő előkészítése önmagában is egész embert kíván.
Jó, hogy említed, kislányom.
Szerintem fontolóra kellene venned, hogy elhalasztod.
Halasszuk el az esküvőt?
Már minden le van fixálva.
Arra gondoltam, hogy kihasználhatnád ezt az alkalmat,
és még egyszer átgondolhatnád a dolgot.
De hát elküldtük a meghívókat, már várjuk a visszajelzéseket.
Biztos megértenék. Édesanyád emlékére való tekintettel.
─ Ő is ezt mondaná. ─ Nem, ő nem akarna halasztást.
Az a helyzet, Jeannie,
hogy anyáddal sokszor és komolyan beszélgettünk
rólad és Randallről.
És mit mondott?
Csak hogy szeret téged, és azt akarja, hogy boldog légy,
és hát hogy ez a dolog Randallel talán...
Azt kívánta, hogy ne kelljen később megbánnod a döntésed.
És ezért inkább ne kötelezd még el magad.
Együtt választottuk ki a napot.
És azóta szinte naponta beszéltünk telefonon,
tervezgettük a dolgokat, megrendeltük, amit kellett.
Nem értelek. Anya nem akarná, hogy elhalasszuk.
Jó, csinálj, amit akarsz. Te meg anyád mindent jobban tudtok.
Finom a szendvics.
Apa!
Miért egy olyan olcsó koporsót választottál?
Tessék?
Anya koporsója a legolcsóbb fajta volt. Ezt a vak is látta.
Ez nem igaz. Szó sincs róla.
Nem igaz, hogy "a legolcsóbb koporsót" vettem anyádnak.
Mutattak egy kevésbé drágát is, de én nemet mondtam rá!
Az egy deszkaláda volt?
Arra már nem emlékszem.
Évtizedekig robotolt melletted.
─ Lehettél volna bőkezű... ─ Micsoda? ─ Most az egyszer!
Most az egyszer? És a lakóautó? Arra nem adtam pénzt?
Nagyon drága volt. Nem akartam megvenni,
mégis megvettem. Mert édesanyád annyira vágyott rá.
Azt mondta, a fele árát ő adta.
Eladott egy csomó részvényt, hogy ki tudja fizetni.
Ez az ő döntése volt! A mini változatot kifizettem volna,
de neki az Adventurer kellett! Az összes extrával!
Talán tiltottam volna meg neki? A ő pénze az ő pénze!
Ezt nem olvashatod a fejemre.
De nem ám!
─ Itt vagyok. ─ Hol?
Itt! Itt!
Hát itt vagy? Fél óra múlva indulunk. Kezdj csomagolni!
─ Mondtad apának azt a könyvet? ─ Tényleg, elfelejtettem.
Olvastad a "Vigasz nehéz időkben" című könyvet?
─ Nem. ─ Sokat segített, mikor meghalt a nénikém.
Olvasd el! Majd elküldöm Denverből az enyémet.
A munkafüzetet is. Kitöltöttem,
de elférnek a te válaszaid is.
A Midwest Express 420─as denveri járata hamarosan indul.
Viszlát, Randall.
─ Imádkozunk érted. Arról pedig majd beszélünk. ─ Jó. Köszönöm.
Jeannie...
Vigyázz magadra, apa!
Ez jó lett. Ez nagyon jó kép lesz.
Igen. Nagyon jó lesz. A gép is látszik a háttérben.
─ Szia, apa! ─ Szia, Jeannie! ─ Csak néhány hét.
Vigyázz magadra, Warren!
Kedves Ndugu!
Azt ajánlom, ülj le,
mert sajnos rossz hírt kell közölnöm.
Előző levelem óta
a feleségem, Helen, a te patronáló anyád,
váratlanul elhunyt. Megakadt egy vérrög az agyában.
A gyászszertartás nagyon szép és jól szervezett volt.
Jeannie eljött Denverből a barátjával,
s még Des Moines─ból és Wichitából is sokan eljöttek.
Kivételesen megindító végső búcsú volt.
Kár, hogy nem voltál itt.
De most, hogy a nagy jövés─menésnek vége,
és elült a zaj,
már csak én meg a gondolataim kóborlunk a vén falak között.
Talán első levelemben is írtam,
hogy kockázatbecslő voltam a Woodmen Biztosítótársaságnál.
Egy ember korának, bőrszínének, foglalkozásának,
lakhelyének, családi állapotának és kórtörténetének ismeretében
ki tudom számítani, hogy nagy valószínűséggel
meddig fog élni az illető.
Nekem, most, hogy a feleségem elhunyt,
73%─os esélyem van rá, hogy 9 éven belül meghalok,
feltéve, hogy nem nősülök meg újra.
Tudom,
hogy ki kell használnom az időt, ami még hátra van.
Rövid az élet, Ndugu.
És én már egyetlen percét sem vesztegethetem el.
KÉT HÉTTEL KÉSŐBB
Nincs jobb egy forró fürdőnél, ha boldog az ember, igaz?
Ha ott van, akit szeretünk.
Nagyon szeretlek.
Én is szeretlek.
Örülök, hogy ezt mondhatom.
Nem akarlak áltatni téged.
Nem volt könnyű megszokni, hogy Helen nélkül kell boldogulnom.
De büszke lehetsz rám:
azóta már rutinos házvezető lettem.
Észre se venni a változást.
Előfordul, hogy feledékenységből kihagyok néha egy─egy étkezést,
de aki olyan helyzetben van, mint te, az csak legyint erre.
Helen se akarná, hogy elmerüljek az önsajnálatban. De nem ám!
Azt mondaná: húzd ki magad, vagy húzd el a csíkot!
Igyekszem hát összeszedni magam.
Aktív vagyok, tartom a napirendemet.
Ez fontos, ha nagy változások vannak az életünkben.
Persze nem vagyok olyan jó szakács, mint Helen volt,
de azért emlékszem erre─arra legénykoromból.
A ház sok törődést igényel;
előbb─utóbb eladom majd, és veszek helyette egy kis lakást,
annak a rezsije is kisebb.
De egyelőre itt is jól megvagyok.
Jut eszembe, első levelemben félreérthetően fogalmaztam,
és bíráló megjegyzéseket tettem szegény néhai feleségemre.
Tudnod kell, hogy nagyon megviselt
nyugdíjas életem első időszaka.
Nem akarok hazudni neked.
Nehéz volt az a pár hét.
És hát eléggé
kiborultam néha.
Hiányzik.
Hiányzik az én Helenem.
Akkor döbbentem rá, mekkora áldás egy ilyen feleség,
amikor már elment.
Jegyezd meg, fiam:
akkor kell megbecsülni, amink van,
amikor még megvan.
Jesszusom! A frászt hoztad rám! Mit csinálsz itt?
Visszahoztam ezeket!
Jajistenem,
ez olyan régen volt! 25─30 éve.
Jesszusom. Álmomban se hittem...
Eltette ezeket? A fene gondolta.
Hagyd abba! Hagyd abba! Ne püfölj már engem!
─ Beszéljük meg higgadtan! ─ A barátom voltál!
Hibáztunk, na!
Friscóban voltál, összejöttünk, és nem tértünk észhez időben!
Bocsánat!
Moon Dog Electronics. Ha ismeri a kívánt mellék számát...
─ Szállítás, tessék. Jeannie vagyok. ─ Apa vagyok. Hogy vagy?
Szia! Teljesen be vagyok havazva. Mi történt?
Meglepetésem van a számodra. Találd ki, mi.
─ Mi? ─ Úton vagyok hozzád. Elindultam meglátogatni téged.
Itt vagyok Grand lsland mellett.
Te jó isten! Micsoda?
Elgondolkoztam róla, hogy milyen sokat jelentesz nekem,
és hogy milyen keveset voltunk együtt az utóbbi években,
és azt mondtam magamban: Mi a fenét keresek én Omahában,
ha ott is lehetek, ahol te vagy?
Együtt akarok lenni veled.
Úgy érted, most rögtön jössz?
Ha belehúzok egy kicsit, vacsorára ott leszek.
Jaj, apa, ne haragudj, de ez most nem túl jó ötlet.
Dehogynem.
Azt ne mondd, hogy nem kél el a segítség most, az esküvő előtt.
─ Majd én besegítek. ─ Igen, de Robertával meg Jillel
egész jól elboldogulunk.
Nem, az túl nagy, nem kell még dobozba is rakni!
Kedves vagy, de inkább maradjunk az eredeti tervnél.
Az esküvő előtt 1─2 nappal gyere, ahogy megbeszéltük.
Gondolom, a csekkeket továbbra sem utasítod vissza.
Jaj istenem, apa, erre most végképp nincs időm.
Hívj fel, ha hazaértél.
─ Rendben? ─ Jó.
─ Szervusz. ─ Szia.
Kedves Ndugu!
Hogy vagy? Én remekül.
Úgy egy hete elhatároztam, hogy kirándulok egyet,
mielőtt elmegyek Denverbe, Jeannie esküvőjére.
Jeannie kért ugyan, hogy segítsek az előkészületekben,
de mondtam neki, hogy most egyedüllétre van szükségem.
Gondoltam, elmegyek pár helyre, ahol már rég nem jártam.
Sok dologra, amit átéltem, már egyáltalán nem emlékszem.
Életem egyes szakaszai teljesen
kiestek.
Szóval elindultam felfrissíteni bepókhálósodott emlékezetemet.
Utam első állomása a nebraskai Holdrege volt.
Gondoltam, felkeresem a házat,
ahol, jövő áprilisban 67 éve, a világra jöttem.
Alig voltam idősebb, mint most te, amikor elköltöztünk,
és sokszor gondoltam rá, vajon hogy festhet ma a szülőházam.
Furcsamód, a címre máig emlékszem:
Sáska sugárút 12.
Úgy bizony: Sáska sugárút 12.
Segíthetek?
Nem, köszönöm. Csak körülnézek.
─ Itt laktam egykor. ─ Itt, a boltban?
Igen. A gyermekkori otthonom épp ezen a helyen állt.
Emlékszem,
valahol itt volt a hálószoba.
Ott a nappali és az étkező...
Mindegy.
Régen volt.
Maga akkor még nem is élt.
Warren!
Szia, anya!
Anya szeret téged, Warren. Nagyon szeret.
Isten éltessen, Warren!
Bármilyen hihetetlenül hangzik,
volt a ház előtt egy autógumi─hintánk.
Sok minden megváltozott itt azóta,
mégis jó volt újra otthon lenni.
Nagyon jó volt.
A következő állomás a kansasi Lawrence volt,
ahol felkerestem alma materemet, a Kansasi Egyetemet.
Nagyon rég nem jártam ott,
de most itt volt a remek alkalom.
Megismerkedtem néhány mai diákkal.
A béta─szigma─epszilonosokkal.
Innen a cég jelmondata:
"A Woodmen mindig utat mutat."
Nos, Ndugu,
egyetemistaként mindenképp lépj majd be valamelyik diákegyletbe.
Az emléktúra végeztével őszinte híved turistává vedlett.
Visszatértem Nebraskába,
és Broken Bow─ban, a Custer megyei helytörténeti múzeumban,
megnéztem a gazdag nyílhegy─gyűjteményt.
Ugyanaznap megismerkedtem egy igazi indiánnal,
"őslakos amerikaival", ahogy manapság neveztetik magukat.
Igen tanulságos dolgokat tudtam meg tőle a vidék történetéről.
Csúnyán elbántak annak idején az indiánokkal. Nagyon csúnyán.
Ezután Buffalo Bill Cody házát kerestem fel North Platte─ben.
Kivételes ember volt.
A mellékelt prospektusban olvashatsz róla.
Csak megállok az Adventurerrel, ha kedvem támad nyújtózkodni,
nézelődni egyet, vagy régiségek közt turkálni.
A minap egy cozadi régiségboltban
ritka Hummel─figurák egész gyűjteményére bukkantam.
Rájöttem, hogy sosem fogtam fel igazán, micsoda kis mesterművek.
Minden darabhoz jár egy eredetiséget tanúsító igazolás.
Helen imádta a Hummel─bábukat.
Halihó!
Tessék?
Mondom: halihó!
Halihó magának is.
─ John Rusk. Eau Claire─ből. ─ Warren Schmidt Omahából.
Elnézést, hogy zavarom,
de úgy látom, ez egy új Adventurer.
─ Az. ─ 35 láb hosszú?
─ Úgy van. ─ Elképesztő.
Egy igazi csoda. Azt a mindenit.
Nagyon elégedett vagyok vele.
A fedélzetre léphetek?
Tessék?
─ Körülnézhetek odabent? ─ Hogyne, parancsoljon.
Köszönöm.
Te jó isten!
Milyen tágas!
A kihajtós bútor nagyon praktikus.
A hajókonyha csak úgy ragyog.
Csak egy hete vagyok úton.
─ Na ne! Ez a felavató útja? ─ Igen.
És egyedül utazik?
Akkor nálunk vacsorázik! Ünnepelünk!
Az én Vickim zseniálisan főz. Remélem, ráér ma este.
Meg kell néznem a naptáramat.
Halihó!
Másszon fel hozzánk!
Vicki Rusk vagyok.
John ódákat zengett magáról.
Igazán nem kellett volna.
─ Micsoda illat! ─ Ugye, szereti a marharagut? ─ Hogyne.
Már itt is van!
─ Hogy van? ─ Jól! Vetkőzzön neki!
Nem bánom.
Így ni.
Ég valami?
Nem, csak gyújtottam pár gyufát.
─ Átfáradunk a nappaliba, amíg Vicki... Kész vagy? ─ Majdnem.
Warren hozott sört.
Köszönjük.
─ Üljön le. ─ Köszönöm.
Tessék, oda.
No, és mivel foglalkozik Eau Claire─ben?
Van egy cipőboltunk a bátyámmal.
Famous Footwear bolt vagyunk,
és hát cipőre mindig szükségük lesz az embereknek.
Vicki munkaterapeuta.
Ez a főállásunk, úgymond.
És maga?
A biztosítási szakmában voltam,
de már nyugdíjas vagyok.
Fiúk, a vacsora előállt.
Velük Kansasben ismerkedünk meg.
Ő a falábú, akiről már meséltem.
Imádnivalóak. Az egész hétvégét velük töltöttük.
Ők Roger meg Denise és a lányok.
─ Denise a legidősebb lányotok? ─ A középső. A delaware─i.
Ezek a kis drágák meg Katie és Sloan.
Sloan a neve? Ilyet még nem hallottam.
─ Mi se. ─ Mi se.
Van nálad kép a lányodról?
Nem, itt nálam nincs.
─ Üres a tárcád? ─ Hát,
Washington─portré talán van benne.
─ Vagy egy Lincoln. ─ Az ki?
Ajaj! Fogytán az igazságszérum.
─ Elég lesz még egy hatos csomag? ─ Persze!
Viszem Lincolnt. Egy perc, és jövök.
─ Jó duma? ─ Nagyon.
A kiskocsit karácsonyra kapták. Nem cuki?
─ Tündéri. ─ És a ruhácskáik? Ebben keresztelték őket.
Irigyellek a családodért.
─ Nagyon szerencsések vagytok. ─ Hát igen, tudom. Azok vagyunk.
Igen.
Megengedsz egy megjegyzést?
Persze.
Meglepően jó karban vagy lelkileg
ahhoz képest, amin keresztülmentél.
Jó, csak ma este ismertelek meg,
de elég jó emberismerő vagyok,
és rólad az az érzésem,
hogy az optimizmusod, a pozitív hozzáállásod ellenére
a lelked mélyén
szomorú vagy.
Hát,
a házastárs elvesztése nyomot hagy az emberben.
Ennél többről lehet szó.
Mélyebb dolgot érzek benned, mint a veszteség, a gyász.
Mit?
Nem ismerlek túl jól,
de a haragra tippelek.
Igen. lgen, harag van benned,
és, nem is tudom, talán félelem
és magány.
Egy kicsit magányos vagyok.
Látod? Mondom én.
─ Mondhatok valamit? ─ Hallgatlak.
Még csak egy órája ismerlek,
mégis
úgy érzem, ahogy te megértesz engem,
úgy Helen, a feleségem soha nem értett meg.
Még 42 évi házasság után sem.
42 év.
Talán ha előbb találkoztam volna egy ilyen nővel, mint te...
Mennyi keserűség!
Te szegény, megkeseredett ember!
Megkeseredett ember vagy.
─ Igen. ─ Igen.
Eresszen el! Elment az esze!?
Jesszusom, mi ütött magába!?
Mit képzel rólam!? Azonnal távozzon!
─ Sajnálom. ─ Menjen! ─ Nagyon sajnálom. ─ Nem érdekel! Menjen!
─ Nem akartam... ─ Menjen!
─ Kérném a kabátomat. ─ Jesszusom!
Menjen!
Ray? Warren vagyok.
Volt köztünk egy kis feszültség, amikor elváltunk,
és gondoltam, felhívlak, hogy elmondjam,
azóta sokat gondolkoztam,
megvizsgáltam a lelkemet,
és hát...
Csak meg akartam mondani neked,
hogy beszélnék veled a dologról, mert sok mindent...
Rögzítés: egyes gomb.
Az üzenet meghallgatása: kettes gomb. Törlés: hármas gomb.
Folytatás... Üzenet törölve.
Mondja el rögzítendő üzenetét,
majd nyomja meg az egyes gombot.
Helen,
mit gondoltál te rólam
a lelked mélyén?
Tényleg az a férfi voltam, akire neked szükséged volt?
Igen?
Vagy csalódtál bennem, csak nem akartad mutatni?
Megbocsátok Rayért.
Megbocsátok.
Régen volt, és
tudom, hogy nem mindig viselkedtem ideális férjként.
Nem álltam mindig melletted.
Nagyon sajnálom.
Meg tudsz bocsátani?
Egyszóval, Ndugu,
nagyon élvezetes és tanulságos utazás volt.
És ma reggel újjászületve ébredtem fel
a sötét vadonban töltött éjszaka után.
Új ember lettem. Hosszú évek óta először újra tisztán látok.
Tudom, mit akarok, tudom, mit kell tennem,
és most már semmi nem állhat az utamba.
Ezúttal a szokásos csekken kívül
küldök még egy kis zsebpénzt. Költsd, amire akarod.
Igaz szeretettel: Warren Schmidt
Warren! De örülök, hogy újra látlak!
─ Nem zavarok? ─ Dehogy zavarsz!
Nagyon örülök, hogy végre megérkeztél.
Biztos jót tett az utazás azok után, amin keresztülmentél.
Küldtem egy lapot. Megkaptad?
Igen, hogyne. Nagyon örültem neki. Köszönöm.
Azért szóban is szeretném elmondani. Őszinte részvétem.
Csak egyszer találkoztunk, de sokat beszéltünk telefonon.
Csodálatos asszony volt.
Csodálatos ember.
Köszönöm.
─ Mivel kínálhatlak? Egy koktél jólesne? ─ Nem kérek semmit.
Megvárom a gyerekeket.
Én bizony iszom egy Manhattant.
Hát akkor, üsse kő. Csinálj kettőt.
Köszönöm.
Így ni!
Borzasztóan stresszes hetünk volt.
Helennek abban az egyben szerencséje van,
hogy nem kellett végigcsinálnia ezt a hetet. A virágok,
a menyasszonyi ruha, a rokonok, az utaztatás, a szállás,
a koszorúslányok, a legénybúcsú, a koszorúslány─ruhák.
És a tetejébe egy csomó vendég még mindig nem jelzett vissza.
Komolyan úgy érzem, sose leszünk készen.
Jut eszembe, kellene az a csekk a papnak.
Jeannie nem mondta? Már régen fizetnünk kellett volna,
─ és most már kínos. ─ Roberta!
Mi van?
Nem tudom beindítani ezt a vacakot.
Rendesen elcseszte valaki.
Bocsánat.
Mi a fene van megint? Van elég bajom nélküled is!
Épp azért mondtam, hogy segítek. Segíteni próbálok.
Ez nem segítség! Darabokban van! Most mit csináljak vele?
Mondd meg, hogy milyen legyen! Nem vagyok gondolatolvasó.
Hagyd a fenébe! Megcsinálom én. Úgyis mindig az a vége. Tűnj el!
─ Honnan tudjam, mit akarsz? ─ Süket vagy? Azt mondtam, tűnj el!
Bocsáss meg.
─ Legutóbb találkoztál Larryvel? ─ Igen, futólag.
Komolyan olyan, mint egy kisgyerek. A válásunk óta
úgy próbálja felhívni magára a figyelmemet, hogy pattog.
Jó, persze, megértem, de...
Sajnálom szegényt.
Az első férjemmel ugyanez volt.
Kiderült, hogy rémesen bunkó.
De Randall tudja, hogy kell egy nővel bánni.
Hát mondd meg: nem egy rendkívüli fiú?
Hát,
tény, hogy Jeannie odavan érte.
Az már jó jel, nem igaz?
Mikor kipakolták a méhemet, Randall egy percre se
mozdult el mellőlem. Egy percre se.
Sokan nem értették, miért szoptatom 5 éves koráig.
Meg lehet nézni az eredményét!
Érzékeny, odaadó kisfiú volt,
és érzékeny, odaadó féfri lett belőle.
És külsőre se épp utolsó, ha már itt tartunk.
Nem igaz?
Megjöttek!
Apa! Hogy vagy?
Jól, jól.
Hát megjöttél! Nagyon vártunk!
─ Szia, apa! ─ Szervusz, kicsim.
Milyen volt az út? Aggódtam érted.
Nagyon kellemes.
Csak ma délután, idefelé jövet volt csúcsforgalom.
Végül átmentem a 25─ösről a 70─esre.
De az se volt jobb.
Valami útépítés lehetett vagy baleset, nem tudom.
─ Denver egy nagy dugó. ─ A sztráda tragikus.
Legközelebb fordulj le a Speerre, és azon indulj balra.
Az rávezet az Egyesre, és már itt is vagy.
Ez jó ötlet.
Azt vidd be a konyhába!
Jeannie, meg szeretnék beszélni veled valamit.
Jó, persze. Ráér egy kicsit?
Nagyon fontos dolog. Le kéne ülnünk ketten.
Jó, leülünk. Majd vacsora után.
Mondd, Randall,
mi lett abból a befektetési dologból? Végül is nem hívtál.
─ Ezt inkább hagyjuk. ─ A piramisjátékra gondolsz?
─ Nem piramisjáték volt. ─ Bármi volt, 800 dolcsim bánja.
Mert kitartóbbnak kellett volna lenned.
─ Túl hamar feladtad. ─ Beszéljünk másról.
Nem szerveztél be elég embert. Én is buktam miattad.
Ha legalább felfogtad volna a rendszer lényegét:
tőke, tulajdon, vagyon...
Mint a vőlegény apja, köszöntöm vendégünket.
Tudjuk, ki vagy. Holnap annyit szónokolhatsz, amennyit akarsz.
─ Megengeded, hogy befejezzem? ─ Nem hagynál békében enni?
Dehogynem, egyél békében, de hagyd, hogy szóljak pár szót.
Na, szóval, csak meg akartam állapítani,
hogy mint család most először ülünk egy asztalnál.
Saundra és a magam nevében köszönteni szeretném Warrent,
aki nagyon hosszú utat tett meg, hogy most körünkben lehessen.
Warren,
tudd meg, hogy őszintén szívünkből szeretjük Jeannie─t.
─ Nagyon büszke vagyok... ─ Larry. Larry.
Kínos helyzetbe hozod magadat, engem és Saundrát is.
─ Engem nem. ─ Saundra, nagyon kérlek.
Befejeztem. Hiába szóltál közbe, mert befejeztem.
Miért kell elrontanod egy ilyen szép estét?
Miért csinálod mindig ezt? Miért vagy ilyen negatív?
Csak nem szeretem, ha produkálod magad.
"Nem szeretem." Ez talán nem negatív?
Csak üdvözölni merészeltem a családunk új tagját.
Nagyon helyes, üdvözölted. Köszönjük szépen.
De most már inkább a tejeddel foglalkozz, és fogd be a szád.
─ Pihenjetek! ─ Ti is.
Holnap találkozunk.
─ Aludd ki magad! ─ Örülök, hogy megismertelek. ─ Én is.
─ Köszönöm. ─ Jó éjt!
─ Úgy volt, hogy beszélünk. ─ Ja igen. Persze.
Nem ér rá? Holnap elég mozgalmas napunk lesz.
Nem ér rá.
Parancsoljatok. Addig beindítom a kocsit.
─ Jó éjt. ─ Jó éjt.
Tessék.
Nagy hibát követsz el. Ne menj hozzá.
─ Ne csináld. ─ Nem értelek.
Valamelyik éjjel volt egy ijesztően életszerű álmom.
Édesanyád, te és Estelle néni voltatok benne. És jött egy...
Nem is űrhajó volt, inkább ballon vagy gömbölyű műhold.
Fura lények érkeztek benne. El akartak rabolni téged. Tudd meg:
mindegyiknek Randall─arca volt. Érted?
─ Meg akartalak menteni tőlük, de... ─ Jól van, apa. Jól van.
Egy kicsit kiakadtál, és anya nincs itt, hogy megnyugtasson.
Nem erről van szó. Könyörgök, ne menj hozzá Randallhez!
Ez az alak nem méltó hozzád. Nem a te színvonalad!
Ezt nem tűrhetem el! Nem engedem!
Miféle népség ez!
Hirtelen ennyire érdekelni kezdett a sorsom?
Egyszerre véleményed lett az életemről?
Hát ide figyelj!
Holnapután férjhez megyek.
És te eljössz az esküvőmre.
Végigülöd, jól érzed magad, és jó képet vágsz hozzá,
vagy különben jobb lesz, ha most rögtön elindulsz haza Omahába.
Azonnal gyere vissza! Hozzád beszélek, kislányom!
DENVERI JUNIOR FC 1974─ES ÉVAD
RÉSZVÉTELI EMLÉKSZALAG
A 2 hetes elektronikai tanfolyam minden óráján megjelent
Jó reggelt, álomszuszék!
Warren!? Mi történt?
Semmi,
csak egy kicsit elfeküdtem
a nyakamat.
─ Nem vészes. ─ Kiestél az ágyból?
─ Felsegítelek. ─ Ne, ne!
Jólesik keményen feküdni.
Nem is tudom. Mégiscsak furcsa,
hogy pont ma történt ez a nyakaddal.
Sajnálom, Jeannie.
Néhány óra alatt elmúlik. Már kezd hatni a fájdalomcsillapító.
Nekünk elég stresszesen telt az az idő,
amíg te utazgattál.
Nehéz volt megszervezni ezt a cirkuszt.
És most lebetegszel nekünk...
Az ágy az oka.
Kizárt dolog.
Ez egy Aquarest Z─9000. A csúcsmodell.
─ Kiváló ágy. ─ Nekem nem.
Nekem stabilabb matrac kell.
Jó, lássuk, hogy mit tehetünk.
Hol a papír, amit adtam neked?
─ Papír? ─ Amivel el kellett volna menned a programokért.
─ Ott van. ─ Hol?
─ A széken, a dzsekim zsebében. ─ Jól van.
Randall, neked kell elhoznod.
Nem tudom. A reptérre megyek Brianért és Dave─ért,
─ aztán a kölcsönzőbe. ─ Én nem hozom el!
Nem tudok mindent magam intézni!
Tudom.
Hagyjál!
Elhozom! Kösz szépen, apa!
Hülye fasz!
Nahát!
─ Éhes itt valaki? ─ Felfalnék egy farkast is!
─ Csirkeleves megfelel? ─ Csodás.
Tele az ágytál?
Igen.
Jeannie mesélt az esti pánikrohamodról.
Nem tehetsz róla. Teljesen érthető reakció.
Nekem is voltak fenntartásaim.
2 házasság alatt megtanultam,
mi működik és mi nem működik két ember között.
Hidd el, ezek a gyerekek egy hullámhosszon vannak.
Nagyon stabil a kapcsolatuk,
úgy szellemileg, mint érzelmileg és testileg.
Azt...
azt biztos látod, hogy emberileg csodásan kijönnek egymással,
de azt tudtad─e, hogy az ágyban is lángolóan szenvedélyesek?
Az én házasságaimban a szex volt a fő gond.
Én egy borzasztóan érzéki valaki vagyok.
Nem tehetek róla, ez alkati dolog. Kislánykorom óta tudom.
Az első orgazmusom 6 éves koromban volt, balettórán.
Summa summarum, világ életemben könnyen felizgultam,
és nagyon nagyokat élveztem. Ebben hasonlítunk Jeannie─vel.
Clifford és Larry rendes pasik voltak,
de sajnos nem bírták a tempómat.
Nem akarom Jeannie titkait szellőztetni,
de annyit mondhatok:
ha lesznek is gondjaik a gyerekeknek egymással,
az biztos, hogy amit az ágyban nyújtanak egymásnak,
az együtt tartja őket. Kérsz még levest?
Nem, köszönöm, jóllaktam.
Hogy vagyunk?
Pompásan. De azért még bekapok pár fájdalomcsillapítót.
Nem, ide valami erősebb kell. Egy pillanat.
A méheltávolításomkor kaptam.
Lejárt, de biztos jó még.
─ Mi az? ─ Percodan.
Fél órán belül a hetedik mennyországban leszel.
Na, szóval: a bevonulás után
a menyasszony és a vőlegény megállnak előttem.
A tanúk jöjjenek ide közel.
De azért hagyjanak elegendő helyet az ifjú párnak.
Nekik itt kell majd manőverezniük.
A menyasszony apja, Mr Schmidt,
az első sorban foglal majd helyet. Rendben?
Mr Schmidt?
Megtenné, kérem, hogy átül az első sorba?
Ha szabad egy személyes példát felhoznom:
számomra a legszebb szerelem a szüleimé.
Az a két fantasztikus ember 62 évig élt boldog házasságban.
És ma este itt vannak, ebben a teremben.
Érzem őket.
Szia, anya! Szervusz, apa!
Hiányoztok.
Szeretlek benneteket.
Valahányszor Jeannie─ékre nézek, arra gondolok...
Randallnek olyan keze van, mint nekem,
Jeannie keze pedig...
Szépen rendbe jött a nyakad.
A gyógyszer, amit adtál... hú!
Majd írd fel nekem a nevét. Nagyon hatásos.
Megmondom, mi kell még neked.
Csinálok egy forró fürdőt,
és lefekvés előtt jól kiáztatod magad.
Úgy alszol majd, mint a tej, és holnapra kutya bajod se lesz.
Na, milyen?
Fantasztikus.
Nem hittem volna.
─ El se lehet mondani. ─ Na, ugye!
Én megmondtam!
Elférek én is?
Ez kell nekem!
Micsoda este volt!
Nagyon meghatódtam.
A sok izgalom meg rohangálás közepette
szinte el is felejtettem, hogy házasodik a kisfiam.
Meg a te kislányod.
Születésük óta erre a napra vártunk, és most eljött.
Csoda történik. Gondolj bele,
holnaptól egyetlen nagy család leszünk valamennyien.
És elvárom, hogy ezt a második otthonodnak tekintsd.
Hálaadáskor és karácsonykor neked is megterítek majd.
A karácsonyi ajándékokat mi magunk készítjük.
Nagyon kreatív család vagyunk.
Lehet az ajándék festmény, vers vagy dal, amit csak akarsz.
Mondanom se kell, hogy télen velünk kell jönnöd majd síelni.
Elleszünk kettecskén, amíg a gyerekek csúszkálnak.
Te meg én:
az özvegyember és az elvált nő.
Kell ennél jobb párosítás?
Mi baj?
─ Megyek lefeküdni. ─ Ilyen hirtelen?
Hisz olyan jól elbeszélgettünk!
Teljesen kész vagyok.
Köszönöm, Roberta. Jó éjt.
Imádkozzunk!
Mennyei Atyánk,
öröm tölti el szívünket, mert tanúi lehetünk e két fiatal...
A szeretet türelmes, kegyes. A szeretet nem irigykedik,
nem kérkedik, nem fuvalkodik fel. Nem keresi a maga hasznát.
Életem minden napján szeretni foglak.
Ha azt mondom, minden nap, úgy értem: minden nap.
Az alatt, hogy nap, mind a 24 órát értem,
mind az 1440 percet,
mind a 86400 másodpercet.
Akarod─e, Randall Mead Hertzel,
Jean Bordwine Schmidtet hites feleségedül?
Akarom.
Akarod─e, Jean Bordwine Schmidt,
Randall Mead Hertzelt hites férjedül?
Akarom.
Mostantól férj és feleség vagytok.
Észrevettem, hogy olyan furcsa a hangja.
Emlékszem, Randy, felhívtál.
És azt mondja:
megismerkedtem tegnap egy lánnyal.
Tudom, hogy ez furcsán hangzik az én számból, de...
De...
ezzel a csajjal szívesen találkoznék még egyszer.
Más dolgokat is mondott,
de azokat nem volna ildomos most részleteznem.
De amit két éve kihallottam a hangjából,
az ma megerősítést nyert.
Fantasztikus pár vagytok ti ketten.
Együtt húztatok ki engem
abból a dologból, és ezt sose felejtem el.
Szeretlek benneteket. Szeretlek.
Randallre és Jeannie─re! Éljenek soká!
Fel a poharakkal!
Csókot kér a nép!
Na, hajrá! Mutassatok nekik egy puszit!
Na ne, ennyit kapnak csak a pénzükért?
Gyerekek is vannak itt, hékás!
Jól van. És most átadom a szót...
Menjünk el?
Szóval átadom a szót a büszke örömapának,
Mr Warren Schmidtnek.
Nem sokat aludtam az éjjel,
bocsássák hát meg, ha kicsit kába vagyok.
De, tudják,
kivételes nap ez a mai.
Ez a nap útkereszteződést jelöl két ember életében.
Útkereszteződést, ahol találkoznak,
és ahonnan új úton indulnak tovább.
Ez az út nem az az út, amin jöttek. Ez egy új út.
Olyan út, amely...
Bizonyára tudják, hogy nemrég elvesztettem a feleségemet.
Jeannie pedig az édesanyját.
Helennel 42 évig voltunk házasok.
Váratlanul ment el.
Valamennyien azt kívánjuk, bár itt lenne ma velünk,
és úgy hiszem, hangsúlyoznunk kell, mennyire örült Helen,
hogy Jeannie rátalált arra, akivel összekötheti sorsát.
A társára,
a párjára.
Emlékszem a napra, mikor Jeannie szólt, hogy megkérték a kezét.
Nem ismertük az illető Randallt,
érthető hát, hogy egy kicsit bizalmatlanok voltunk.
Karácsonykor aztán Jeannie elhozta, és szemügyre vehettük.
Emlékszem, épp egy nagy hóvihar után voltunk,
és Randall segített nekem a lapátolásban.
Nagyon buzgó volt.
Ezzel el is jutottam ahhoz, amit valójában mondani akarok.
Azt akarom mondani,
mindenekelőtt azt akarom mondani, hogy...
köszönöm.
Köszönöm, Randall, hogy féltő gonddal vigyázol a lányomra,
és mellette álltál, amikor nagy veszteség ért bennünket.
A megérkezésem óta eltelt néhány nap tele volt élményekkel,
hisz megismertem Jeannie új családját.
Roberta,
köszönet a nagylelkűségedért,
azért, hogy a vendéged lehettem.
A te szakácsművészeted...
Larry, a te páratlan ékesszólásod...
Saundra, a kézügyességed egészen egyedülálló.
A munka, amit mutattál nekem, igazi műremek volt.
Duncan, nem volt alkalmunk jobban megismerkedni,
de rövid beszélgetéseinkből is kiviláglott,
hogy a mély gondolatok embere vagy.
És a többiek is mind
csodálatos emberek.
Csodálatosak.
Végezetül
azt szeretném mondani ezen a nagy napon,
ezen a kivételes napon,
hogy nagyon
örülök.
Hogy volt!
Kedves Ndugu!
Örömmel közlöm, hogy az esküvő szerencsésen lezajlott.
Jeannie és Randall elutazott a napfényes Orlandóba,
persze az én pénzemen.
Én pedig hazafelé tartok Omahába.
Most a legrövidebb úton megyek, és csak egyszer álltam meg.
Megnéztem Kearneynél a sztráda fölé épített új diadalívet,
mely azon pionírok bátorságának és elszántságának állít emléket,
akik nyugat felé tartva áthaladtak Nebraskán.
Indián nőt vettem el.
Ezt a kiállítást meg kell nézni.
Elgondolkoztatott, amit ott láttam.
A szembesülés a történelemmel,
a hajdan élt emberek teljesítményével,
sok mindent új megvilágításba helyezett.
Saját denveri utamat jelentéktelen semmiségnek érzem,
látva, hogy mások mit mertek,
milyen bátran helytálltak,
mennyi megpróbáltatást elviseltek.
A GYENGÉK BELEHALTAK, AZ ERŐSEK CÉLBA ÉRTEK. ŐK A PIONÍROK.
A nagy egészet nézve apró porszemek vagyunk csupán.
Csak abban reménykedhetünk, hogy nyomot hagyunk a világban.
De hát milyen nyomot hagytam én?
Mi lett jobb a világban általam?
Denverben azt tettem, amit helyesnek éreztem.
Próbáltam Jeannie─vel megértetni, hogy hibát követ el.
Nem sikerült.
Hozzáment ahhoz a tökfilkóhoz, és már semmit nem tehetek.
Gyönge vagyok.
Tehetetlen.
Nincs mit szépíteni ezen.
Viszonylag hamar meg fogok halni.
Talán 20 év múlva, talán már holnap.
Mindegy.
Ha már nem leszek, és meghalnak azok is, akik ismertek,
olyan lesz, mintha nem is éltem volna soha.
Mi haszna volt bárkinek is az életemből?
Azt hiszem, semmi.
Semmi a világon.
Remélem, te jól vagy.
Szeretve üdvözöl Warren Schmidt
Kedves Warren Schmidt úr!
Nadine Gautier nővér vagyok a Szent Szív Nővérei rend tagja.
Tanzániában dolgozom, egy Mbeya város melletti faluban.
Gyerekekkel foglalkozom, többek között a kis Ndugu Umbóval,
a kisfiúval, akit patronál.
Ndugu nagyon okos és kedves fiúcska.
Sajnos árva.
A múltkoriban orvosi kezelésre szorult. Szemgyulladása volt,
de már meggyógyult.
Nagyon szereti a dinnyét, és nagyon szeret rajzolni.
Szeretném biztosítani önt, hogy minden levelét megkapjuk.
Ndugu reméli, hogy ön egészséges, és boldogan él.
Mindennap gondol önre,
és nagyon sok boldogságot kíván önnek.
Ndugu még csak 6 éves, nem tud se írni, se olvasni,
de készített önnek egy rajzot.
Reméli, hogy tetszik önnek a rajza.
Üdvözlettel Nadine Gautier nővér
rendezte
forgatókönyv
a főszerepben
SCHMIDT TÖRTÉNETE
további szereplők
fényképezte
zene
[Hungarian]